Tænd lyset.
Vi begynder om fem minutter, sir.
Indtag jeres pladser!
Jeg elsker premierer!
- Hyggeligt at se dig. - Godaften, Charles.
- Dette er min kone. - Lady Herbert.
- Er det et af mr Barries bedste? - Den unge skotte har gjort det igen.
Det bedste jeg har produceret i 25 år. Jeg har allerede investorer i New York.
Vi ses på Broadway.
Indtag jeres pladser!
Gør jer klar!
Vær søde at indtage jeres pladser!
Publikum er på vej ind.
Det er et fint publikum i aften.
- Hvor lang tid endnu? - Ti minutter.
Jeg elsker premierer.
Jeg vil danse med Deres kone efter forestillingen.
Det bedste jeg har produceret i 25 år.
- Goddag, George. - Du ser sund ud.
- Har du billetterne? - Jeg har dem i lommen.
- Der er mrs Barrie. - Mr og mrs Snow.
Jeg ville gerne tale med Deres mand inden forestillingen.
- Har De set ham? - Jeg ved ikke, hvor han er.
Vi savner Dem på scenen. De var vidunderlig.
Det er længe siden.
- Kan I finde jeres pladser? - Ja.
Vi ses til festen.
Vil De minde mr Barrie om, at det er hans stykke, der spilles.
- Ja, frue. - Tak.
BASERET PÅ STYKKET "MANDEN SOM VAR PETER PAN", AF ALLAN KNEE
Luk dørene.
INSPIRERET AF VIRKELIGE HÆNDELSER
Undskyld mig, sir.
Mrs Barrie bad mig minde Dem om, at forestillingen begynder.
De hader den!
- Det er som i tandlægens venteværelse. - Jeg tror ikke, de hader den, sir.
Kan De lide den.
- Jeg ved ikke... - Ja eller nej?
- Jeg er ikke kvalificeret... - Er det noget møg?
- Møg, sir? - Fortæl mig det nu!
- Sig, hvis det er noget skidt. - Det er noget skidt, mr Barrie.
- Jeg vidste det. - Jeg har end ikke set den!
Mange tak.
- Noget hø fra start til slut! - Ja, den var frygtelig kedelig.
Hyggeligt at møde Dem.
Det bliver bedre næste gang, Charles.
- De satsede meget på den. - En formue, men jeg har råd til det.
- Har De? - Nej.
- Arthur. - James.
Du gik glip af klubmødet.
Vi tænkte på, hvad der er din hobby. Ridning eller cricket?
- Ville De tale med mr Barrie? - Ja, men vi bør ikke forstyrre dem, vel?
Hvorfor dog ikke?
Hvis De spørger mig, handler det om rækkefølgen.
James, du husker vel mr og mrs Snow?
De har glædet sig til at hilse på dig hele aftenen.
Deres forestilling i aften. Den var bemærkelsesværdig.
Var den?
Tak. Det glæder mig, at I kunne lide den.
- Hvad syntes De selv? - Det kan blive bedre.
MR BARRIES FORESTILLING IMPONEREDE IKKE
- Mary? - Ja, James?
Jeg går i parken, hvis du vil med. Det er en smuk morgen.
Er det for at arbejde?
Måske.
Så får du fred til det.
- Godmorgen, mr Barrie. - Godmorgen, Emma.
- Hav en god dag. - I lige måde.
Undskyld, sir, De står på mit ærme.
Undskyld.
Jeg må lige påpege, at du ligger under min bænk.
Jeg er sat i fangehullet af den onde Prins George. Undskyld forstyrrelsen.
Så er der ikke meget, vi kan gøre. Jeg kan måske smugle en nøgle ind.
Det er for farligt. Den onde Prins George har tortureret mange.
Generer han Dem, sir? Min bror kan være irriterende.
Prins George, formoder jeg? Den onde tyran som har indespærret staklen her.
Jeg er ikke ond, men flink og overbærende.
Hvad har... Hvad var det, du hed?
- Michael. - Hvad har Michael gjort?
- Han er min lillebror. - Det forklarer det hele.
Jeg kan desværre ikke hjælpe dig.
Må vi lege med hunden?
Det her er Jack, og det er Michael, han er kun fem år.
Det er derfor, jeg sidder i fængsel.
- Undskyld, generer mine drenge Dem? - Vi generer ham ikke, mor.
- Michael, kom ud derfra! - Det kan jeg ikke, jeg er i fængsel.
- J. M. Barrie. Rart at hilse på Dem. - Forfatteren? Sylvia Llewelyn Davies.
- Er De forfatter? - Han er en berømt skuespilforfatter.
Undskyld, De arbejder vel?
- Hvor er Peter? - Hvad har De skrevet, mr Barrie?
For tiden underholder jeg prinser og deres hof med min dresserede bjørn.
Hvis du kan overtale Peter til at komme, vil jeg byde på en forestilling.
Til gengæld for denne fanges frihed, naturligvis.
Læg især mærke til tænderne.
Nogle domptører bruger bjørne, som har fået tænderne trukket ud.
Andre kujoner anvender fysisk vold.
Kun en sand mester tør gøre dette uden nogen form for sikkerhed.
Hvad skulle jeg herover for?
Det er jo absurd. Det er jo kun en hund.
Kun en hund? Kun?
Porthos, lyt ikke til ham.
Han tror, han er en bjørn, og det vil du spolere?
Sikke et forfærdeligt lyseslukkende ord.
Det svarer til at sige, "han kan ikke bestige et bjerg, han er kun en mand".
Eller, "det er ingen diamant, det er kun en sten".
"Kun".
Så lav ham om til en bjørn hvis du kan.
Peter, opfør dig ordentligt!
Med de øjne kommer du desværre aldrig til at se det.
Men alligevel...
Med blot en smule fantasi.
Jeg kan vende mig om... og se, -
- den store bjørn, Porthos.
Dans med mig.
Tak. Jeg har aldrig set noget lignende.
Vi er her hver dag, og bjørnen optræder gerne.
- Så ses vi måske i morgen. - Måske.
Rejs dig, Peter.
- Kunne du ikke lide det, Peter? - Jeg har set bedre.
Michael ville have, at hunden også skulle i fængsel.
Peter sagde, at Michael ikke var en fange, og at Porthos ikke var en bjørn.
Jeg håber, jeg møder dem i morgen.
- Hvad hedder hun? - Sylvia.
Noget med Davies.
- Llewelyn Davies? - Kender du hende?
Jeg ved, hvem hun er. Hun er fra familien Maurier.
Hendes far var kunstner.
Hendes bror er skuespiller. Der skete noget tragisk med hendes mand.
Åh, ja. Han døde. Testikelkræft, tror jeg.
Det er forfærdeligt!
Han efterlod hende med fire drenge og uden en indkomst.
Uden hendes mors hjælp...
James...
Vi burde invitere dem til middag.
- Burde vi? - Absolut.
Jeg vil gerne møde madame Maurier. Hun kender alle de rette mennesker.
Hvad skriver De om?
Intet af betydning.
- Jeg kan ikke skrive. - Har du nogensinde skrevet dagbog?
Forsøgt at skrive et stykke?
Hvordan ved du det så?
Det ved jeg bare.
Jeg forstår. Hvor er din mor og de andre drenge?
Hjemme. Mor er forkølet.
Alle vil meget gerne møde dig. En eftermiddag.
Jeg vil lade dig skrive i fred.
Peter.
Vi ses senere.
- Hvorfor sagde du ikke, den var dårlig? - Du sagde ingenting? Du vidste det.
Jeg har taget et ekstra lån i teatret. For at holde på skuespillerne.
- Har du ikke et andet stykke? - Du kommer sikkert med et.
- Gør du ikke? - Vi får se.
- Det skulle ikke tages alvorligt. - Du ved, hvad der skete. De ændrede det.
- Ændrede hvad? - Kritikkerne...
De gjorde det betydningsfuldt.
Hvad hedder det?
Stykket?
- Giv os drengen tilbage, ækle indianer. - Vi lærer ham at blive en stor kriger.
Vores høvding, Løbende Næse, slipper ham aldrig.
Jeg er såret, Peter. Tiden er knap.
Gå. Spred dine vinger og svæv som en ørn over fjenden.
Flyv tilbage til vores høvding og fortæl om mit tapre nederlag.
- Indianere kan ikke flyve. - Det kan de da. Afsted med dig.
- Indianeren har kidnappet dig. - Det er ikke rigtigt.
Vi kidnapper ingen. Du var i vildrede. Jeg lærte dig at være modig.
Jeg tager dig til min søn.
Du er ikke min far.
- Slip mig! - Stop!
- Jeg advarer dig. - Sikke bange jeg bliver.
- Vi skulle jo have det sjovt. - Hold nu op, I to!
- Det er jeg ked af. - Det er ikke din skyld.
- Det tror jeg desværre, det var. - Jeg er glad for, at du fik ham med.
- Ja, det var jo en succes. - Det er mere, end jeg har opnået.
Han er en anden dreng, siden hans far døde.
Jeg tror ikke, at han har grædt over det.
- Sorg påvirker os så forskelligt. - Ja.
Min kone vil gerne invitere dig og drengene til middag.
Din mor er også velkommen.
Det er venligt. Det vil vi meget gerne.
Sikke fine I er i jeres flotte tøj.
Det er en skam, vi først mødes nu, mrs du Maurier.
Det er venligt af Dem.
Jeg har været til meget velgørenhed, hvor De har været medarrangør.
Det ville jeg meget gerne selv gøre, hvis jeg kunne finde tiden.
Mit problem er at finde tid til at lave andet.
Jeg sørger for to husholdninger. Sylvia tror, hun kan undvære en husholderske.
Mit hus er stort nok til os alle, men idéen med at bo hos mig, er ikke...
Ikke nu, mor.
- Vi holder selv orden i huset. - Afbryd ikke, George.
Mr Barrie, jeg kan forstå, De er mine børnebørns nye legekammerat?
- De begaver mig faktisk. - Tværtimod.
Forleden lavede vi en ekspedition til det mørkeste Afrika i vores have.
Mr Barrie blev syg af et stik fra en... Hvad var det for en?
Tse-tse-flue. Det var forfærdeligt.
- Han blev stor som en flodhest. - Fingrene var som pølser.
Han flød ned af floden som et stort stykke tømmer.
James.
Lad være.
Det var en hyggelig aften.
Det var en katastrofe.
Det var aldeles pinefuldt.
Det forstår jeg ikke. Jeg havde det morsomt.
Søde James. "Mit problem er at finde tid til at lave andet."
- Jeg har aldrig før følt mig så dømt. - Hvad mener du?
En voksen mand som leger med børn.
Det var ikke lige den sociale kontakt, vi håbede på.
Sådan har jeg aldrig tænkt. Jeg nyder bare deres selskab.
Han er en god ven, mor.
Hvad betyder det?
Har du tænk dig at fortsætte med at tilbringe eftermiddagene med dem?
Kun ved hjælp af vinden og sin egen fysiske styrke, -
- skal George Llewelyn Davies, teste atmosfærens grænser.
- Du ødelægger den, George! - Jeg skal have mere fart på.
- Jeg vil prøve. - Jeg tror, den har brug for en hale.
Vent.
- Den her er god. - Nej, den er ikke tung nok.
Kommer du, Peter?
Denne gang lykkes det.
- Michael, vil du prøve? - Ja, meget gerne.
- Han kan ikke løbe stærkt nok. - Lad ham nu forsøge, Jack.
Kom så løber vi tilbage.
Hold den oppe, George. Du skal løbe. Er du klar?
Løb! Løb, Michael!
Jeg sagde, det ikke ville virke. Han er ikke hurtig nok.
Det går ikke, hvis I ikke tror på ham. Michael, gå op til startstedet.
George, hold dragen.
Nu vil jeg ikke se nogen tvivl. Vi skal have den op.
Jeg tror, det blæser lidt mere nu.
Du skal løbe. Løb, Michael!
- Hvad skriver du om nu? - Jeg tager bare notater.
Jeg ved ikke, hvad de handler om, før jeg læser dem igennem senere.
Handler de om dragen?
Hvorfor spørger du om det?
Det ved jeg ikke.
Hvis jeg var forfatter, ville jeg skrive om dragen i dag.
Det skal du gøre! Det er en fantastisk idé.
Jeg håber ikke, I taler om noget alt for alvorligt.
Vi talte faktisk om, hvor fjollet du er.
Kan vi få ham til aftensmad?
Over til aftensmad. Vi er ikke kannibaler. Du er velkommen.
Sylvia! Mr Barrie.
Hvor har I været?
Vi har fløjet med drage. Jeg vidste ikke, du ville komme.
Det har du sikkert glemt. Jeg har taget aftensmad med.
- Det behøvede du ikke. - Du har jo ingen mad i huset.
Du behøver ikke vente, til skabene er helt tomme.
Tør jeres fødder af.
George, du lovede at hjælpe til i huset.
Jakken, Michael. og... bøjler.
- Ses vi i morgen? - Nej, I skal hjælpe til i huset.
- Det behøves ikke. - Du kan ikke klare alting selv.
Du ser forfærdelig ud. Du slider dig selv op.
Tak for en pragtfuld dag.
Fra og med i morgen skal der være lidt disciplin her.
Og ingen af jer vil gå fri.
- Godaften, mr Barrie. - Godaften.
Du gik glip af aftensmaden.
Jeg tager noget senere. Jeg vil skrive lidt.
Er du sikker? Det var et herligt måltid... and.
Sarah lod Emma lave maden i dag.
Virkelig?
Hvad siger du til, at vi låner Emma til Llewelyn Davies? De har ingen kok.
Jeg formoder, at hun satte pris på maden her.
Jeg tænkte bare, at hun havde brug for hjælp indimellem.
Det er venligt af dig. Måske skulle vi også give hende lidt sølvtøj.
Og sengetøj. Hendes er sikkert slidt.
Stop.
Så kunne hun sende noget over, som jeg mangler. Blandt andet min mand.
Han kommer næsten aldrig her.
Det har da ikke generet dig længe.
Mine damer og herrer!
Hans kongelige højhed, Kong Michael. Kongerigets beskytter.
- Scepteret er lavet af træ. - Ja, vi har et lille budget.
Nej, jeg mener, alle tror, den er af guld, selv om den er lavet af et stykke træ.
Vi må bruge, det vi har.
Vi tog et gammelt stykke træ og forvandlede det til det reneste guld.
- Værsgo. - Hvad er det?
Alle store forfattere starter med et fint læderomslag og en god titel.
Åbn den.
"De frygtindgydende eventyr med brødrene Davies."
"Nedskrevet af Peter Llewelyn Davies."
Kipling ville gøre alt for sådan en titel.
Stik ham ned, George. Du kan klare det.
- Jeg aner ikke, hvad jeg skal skrive. - Skriv om hvad som helst.
- Om din familie, eller den talende hval. - Hvilken hval?
Den, som er fanget i din fantasi og vil ud.
Sæt dig ned.
Jeg er begyndt at skrive om brødrene Davies eventyr.
- Et stykke? - Ja.
Det vil være en ære, hvis jeg må bruge dit navn til en af personerne.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Sig ja.
Jeg vil ikke i seng.
Du skulle have været i seng for en halv time siden, unge mand.
De adlyder mig ikke mere.
Små drenge skulle aldrig sendes i seng. Så vågner de en dag ældre.
Inden man ved af det, er de voksne.
Deres far ville blive tosset. Han havde heller aldrig tilladt en hund i huset.
Sidste mand i seng, er en behåret tudse.
Du betyder meget for min drenge.
Især for Peter.
Peter prøver at blive voksen for hurtigt.
Han tror ikke, voksne bliver lige så kede af det som børn.
Når de mister nogen.
Jeg mistede min storebror David, da jeg var på Peters alder.
- Det knuste nærmest min mor. - Det gør mig ondt, James.
Din stakkels mor. Det må være forfærdeligt at miste et barn.
Hun var ikke ude af sengen i måneder. Hun spiste ikke.
Jeg prøvede alt for at gøre hende glad, men...
Hun ville kun have David tilbage.
En dag... tog jeg Davids tøj på.
- Jeg gik ind til hende. - Du må have skræmt livet af hende.
Jeg tror, det var den første gang, hun virkelig... så på mig.
Det var afslutningen på drengen James.
- Han rejste til Ønskeøen. - Hvor?
Ønskeøen. Det er et vidunderligt sted.
Jeg har aldrig fortalt det til nogen før.
Aldrig.
Hvordan er der på Ønskeøen?
Jeg skal tage dig med derhen en dag.
- Vent lige! Er han en fe? - Nej, han er symbolet på barndommen.
- Klokkeblomst er feen. - Er hun en kvinde?
Nej, en fe. Han er en dreng, som aldrig bliver voksen.
- Ingen kan forblive ung. - Han forestiller sig sit eget liv.
Hvis han ønsker det tilstrækkeligt højt, vil det gå i opfyldelse.
Jeg er din ven. Det vil blive et flop. Du har en mand, som er en fe.
En dreng.
En pige, som hedder klokkeblomst, og et piratskib på scenen, -
- omgivet af tonsvis vand. Det er meget vand... og mange penge.
- Vandet kan være kunstigt. - Så bliver det sikkert en succes.
Jeg tror, jeg vil forestille mig livet, som jeg gerne vil have det.
Så vil indtægterne fra stykket på magisk vis dukke op.
- Hvordan havner uret indeni krokodillen? - Han sluger det.
Naturligvis.
- Hvordan var den? - Godt lavet.
Første gang jeg tager drengene med til en kamp, taber vi så ydmygende.
- Du tilbringer meget tid sammen med dem. - Alt hvad jeg kan komme til.
Jeg er glad på dine vegne. Mrs Davies virker også glad.
Du bør dog vide, at folk snakker.
Jeg ville ikke nævne det, hvis jeg mente, det var ubetydeligt.
Jeg er ikke overrasket. Hvad siger de?
At du omgås mere med mrs Davies end med din egen kone. Hun er enke...
Vi er venner. Det er alt.
Der snakkes også om, hvordan du omgås drengene, og hvorfor.
Det er jo vanvittigt.
Hvordan kan de tro sådan noget? De er jo blot uskyldige børn.
Finder man en smule glæde, er der altid nogen, som vil ødelægge det.
Tak, men jeg tror ikke, der er mange, der lytter til den slags vrøvl.
Hvorfor er der så ikke nogen, der sidder sammen med dem?
Se sandheden i øjnene. Folk holder øje med dig.
De leder efter muligheder for at ødelægge dig.
Har din kone intet mod, at vi låner huset hele sommeren.
- Hun bruger det aldrig. - Det er skønt at komme væk.
- Du kommer vel og besøger os. - Naturligvis.
- Må jeg køre, onkel Jim? - Nej.
- Er vi fremme? - Næsten.
Gå udenfor. Ødelæg ikke jeres tøj.
Følg efter mig.
- Vil du se resten? - Ja.
Halløj!
Troede du, at du kunne slippe væk? Tilbage til skibet.
Du kan vælge at slutte dig til os eller blive kastet for hajerne!
- Vidunderligt! - Eller måske til krokodillerne?
- Ingen er flygtet, kaptajn. - Godt arbejde, styrmand.
Dette er jeres eneste chance for at tale. Hvem er klar til at springe i havet.
- Det er jeg! - ikke endnu.
I befinder jer i jeres unge, og snart afsluttede, livs farligste øjeblik.
Hvad sagde du? Hvad laver du? Fniser du på mit skib?
- Hvad sagde du? - Jeg er klar.
- Hvad hedder du? - Curly. Den ældste og klogeste.
Skær ham fri, styrmand. Velkommen ombord, Curly.
Dit job er at skrubbe dækket.
Og hvem er du, min fine ven?
Jeg hedder Nibs. Ungkarl, og meget eftertragtet hos kvinderne.
- Jack! - Velkommen ombord, Nibs.
Hold fast i riggen.
Og hvad med dig?
- Jeg hedder Peter. - Det er ikke et piratnavn.
- Hvad siger du til "Løgnagtige Jim"? - Nej, bare Peter. Det kan jeg godt lide.
Som straf for manglende piratnavn skal Peter gå planken ud.
Skær ham løs.
Mr Barrie.
Der er sket en fejl. Der står, at jeg skal spille barnepigen.
Du er ikke barnepigen. Du er en hund.
- Hvad? - En newfoundlænder. Du får en dragt.
Hvis vi havde et klokkeblomst-kostume, kunne han spille hende.
Klokkeblomst er kun et lys, der bevæger sig over scenen.
Det var det, jeg var bange for.
Vi har John Darling, Michael Darling, Tigerlilje, Smee...
Det er jo et dukketeater. Toodles, Nibs, Curly...
De navne er vanvittige, når man ser dem samlet. Kaptajn Klo, Sergent...
Hej, James.
Du er ikke rigtig klog.
- Hvordan gik prøverne? - Godt.
Udmærket. Det går ganske godt.
- Godt. - Ja... tak.
- Hej. - Hej.
- Hvordan gik rejsen? - Den var lang. Jeg er helt færdig.
- Du må hellere få lidt te. - Det lyder godt.
- Vil du lige komme med? - Snart, han er lige ankommet.
Jeg lovede at hente ham. De plejer at få Peter til at gøre ting, -
- men jeg sagde, at jeg ville gøre det. Ellers blev overraskelsen ødelagt.
- Hvilken overraskelse? - Vi har forberedt den hele dagen.
- De venter allesammen på dig. - Så må vi ikke lade dem vente.
Sig ikke, jeg fortalte om overraskelsen. Jeg lovede ikke at gøre det.
- Du sagde jo ikke, hvad det var. - Jo. Det er et stykke.
Det er et stykke!
Historien om Lady Ursula. Et stykke i en akt, af Peter Llewelyn Davies.
- Det er blot lidt fjollerier. - Det håber jeg sandelig. Fortsæt.
Jeg ville forbedre mine skrivefærdigheder. De andre har lavet et flot stykke arbejde.
Så lad os se det.
Historien om lady Ursula.
En tidlig morgen gik lady Ursula, den smukke datter af lord og lady Dubon -
- opad trappen til katedralen for at bede til sin helgen.
Pludselig blev statuen, som vogtede det hellige sted, levende -
- og kastede sig over hende.
Landsbyens indbyggere flygtede i sikkerhed, men lady Ursula faldt, -
- og statuen greb hende. Han slæbte hende op i katedralens tårn...
Fortsæt.
Ikke længe efter kom en ung ridder, ved navn J. M. Barnaby, til byen.
Hvad er der galt?
Lad os få hende ind i huset.
Hun vil ikke tale om det. Hun påstår, at det ikke er noget.
Doktor... Hun kunne ikke trække vejret.
Jeg kan ikke behandle en patient, der ikke vil indrømme, at hun er syg.
- De må få hende til at indse det. - Jeg vil gøre mit bedste.
Det er lige her.
Hold hånden fladt på denne måde.
Sådan.
Kom ind.
Doktoren vidste ikke, hvad det var. Du må på hospitalet for at få taget prøver.
Vås. Hvornår skulle jeg få tid til det?
Desuden har denne familie fået rigeligt af hospitaler.
- De kan måske hjælpe dig. - Jeg ved, hvad de kan gøre for mig.
Jeg så, hvad de gjorde for min mand.
Nej, jeg er ikke interesseret i hospitaler, men derimod i aftensmad.
Hvad har I besluttet at sige? At det blot er en forkølelse?
- Vi har ikke besluttet noget... - Lyv ikke! Jeg er træt af løgne!
Jeg lyver ikke. Jeg ved ikke, hvad der er galt.
Hun sagde, at far ville tage os med ud at fiske, men han døde dagen efter.
Det var ikke en løgn. Det var din mors håb.
- Jeg begyndte at planlægge fisketuren. - Jeg vil aldrig lyve for dig.
Det er et løfte.
Nej, det eneste du lærer mig, er at skrive dumme historier, -
- og lade som om intet er hændt, indtil...
Jeg vil ikke! Jeg er ikke blind! Jeg vil ikke holdes for nar!
Hvad nu? Peter?
Stykket... Skat, jeg ville se resten af det.
Magien har forladt det nu, ikke?
På grund af en dum forkølelse.
James.
- Du husker vel Gilbert Cannan? - Godaften.
Mr Cannan har arbejdet for komitéen, som bekæmper regeringens censur.
- De har jo også været engageret. - Vi troede, du kom tidligere hjem.
Det har været en lang aften.
Ja, hvis jeg havde indset, hvor sent det var...
- Skal vi tales ved en anden dag? - Ja.
Så siger vi det. Tak, for Deres tålmodighed, mrs Barrie.
Godnat.
- Vil du ikke sige noget? - Hvad skal jeg da sige?
"Hvorfor var mr Cannan her så sent", formoder jeg?
Og derefter kommer...
"Ikke senere end du var ude, James. Hvordan har mrs Davies det?"
- Jeg har nok et fint svar til det. - Hvor vover du?
- Det er ikke et af dine stykker. - Det ved jeg godt. Det er alvorligt.
Men jeg er ikke klar til denne samtale.
Vi kan måske tales ved i morgen tidlig. Godnat.
Mr Barrie, er den ikke lidt for stram?
Nej, den er fin.
- Lidt poset. Læg den lidt ind her. - Det er meget stramt.
Måske et stykke træ der for at rette ham op.
- Et stykke træ? - Og lidt på skuldrene.
Ellers er den vidunderlig.
- Du vil få det dårligt i morgen. - Nej, i aften.
James.
Vi drikker te. Du husker vel min mor?
Ja, naturligvis. Hvordan går det?
- Skal jeg tage din hat? - Så er det nok, drenge!
Løb ikke indendørs. I risikerer at ødelægge noget.
Jeg vil gerne tale med Dem, inden De går, mr Barrie. Det tager kun et øjeblik.
- Gå ud og leg i haven. - Er han i knibe?
Jeg har været alene med mormor, så jeg ved, hvordan det er.
Kan du ikke gå ud til dem?
Luk døren.
Sylvia fortalte, at De har tilbudt hende lån af Deres tjenestefolk.
- Ikke helt rigtigt. - Det behøves ikke.
- Det må Sylvia afgøre. - Det afgør jeg. Jeg flytter ind her.
- Flytter De ind? - Der er brug for mig her.
Jeg skal nok sørge for, at de ikke bliver afhængige af Deres velgørenhed.
Det er ikke velgørenhed. Jeg prøver blot at hjælpe, som en ven.
Er De helt uvidende om, hvad Deres venskab har kostet min datter? Er De så egoistisk?
Undskyld?
Forstår De da ikke, hvordan en udflugt til et sommerhus med en gift mand -
- påvirker en enkes fremtidsudsigter?
Sylvia har brug for at finde en mand. Drengene har brug for en far.
De ødelægger denne families forhåbninger om atter at komme på fode.
- Jeg ønskede dem kun det bedste. - Jeg tager mig af dem.
- De har selv en familie at tage vare på. - Hvad mener De?
Jeg mener, at De skal værne om det, De har.
Det er jo netop det, jeg gør.
Jeg var så sikker på, at jeg ville finde det.
En form for tilståelse ville fremgå af den.
Jeg skriver ikke om kærlighed i dagbogen.
Men du vidste alligevel, hvem jeg mente.
Det er faktisk en trøst. Det betyder jo, at jeg alligevel kender lidt til dig.
Du behøver ikke stjæle min dagbog for at lære mig at kende.
Jeg kunne jo i stedet overvære forestillingerne.
Jeg var i den grad naiv, da jeg giftede mig med dig.
Jeg bildte mig ind, at åndrige personer forsvandt til et hemmeligt sted, -
- hvor de gode idéer fløj omkring som efterårets løv.
Og jeg håbede, at du bare én enkelt gang ville tage mig med dertil.
Sådan et sted findes ikke.
Jo, det findes.
Ønskeøen.
Det er det bedste, du har skrevet.
Familien Davies vil elske den verden, du har skabt til dem.
Jeg ville blot ønske, at jeg var en del af den.
Det ønskede jeg også, at du var. Jeg forsøgte.
Jeg forestillede mig, at vi sammen skulle ud på storslåede eventyr.
Men vi flyttede ind i dette hus, og du begyndte at ommøblere det.
- Hvad skulle jeg gøre? Du var altid væk. - Jeg var her...
Du sad og stirrede ind i andre verdener, som om jeg ikke fandtes.
- Giv mig tid til at færdiggøre stykket. - Tid at tilbringe med din muse.
Jeg er træt af at vente. Træt af at fremstå som en idiot.
Jeg kan jo ikke opgive stykket.
Naturligvis ikke.
Men kom hjem til mig når dagen ender. Hold prøver og kom hjem til aftensmaden.
Ikke flere udflugter til landet. Ingen lange eftermiddage i parken.
Hvis du ikke kan give os den chance, så må vi afslutte det.
Det agter jeg.
Ynkværdig opvisning.
Nanna!
Først henter du pyjamasen, derefter reder du sengen.
Med poterne?
Red sengen med poterne og tag pyjamasen med tænderne. Da du jo er en hund... -
- ...har du ingen fingre, vel?
Jeg har heller ingen tænder. Jeg kan hverken se eller trække vejret.
Jeg har kun en gummisnude.
- Kan vi finde nogle tænder til ham? - Han kan få mine.
Du skal nok få tænder. Vi tager lige en lille pause.
Du var fantastisk. Du er bedre på fire ben end på to.
- Bare sig det, Charles. - Forestil dig premieren.
Læger, advokater, forretningsfolk, alle i deres stiveste puds.
De betaler mange penge. De forventer "rigtigt" teater.
Tæppet går op, og frem kommer krokodiller, feer, pirater og indianere.
Du er et geni, Charles.
Vær nu ikke så nedladende. Er du klar over, hvor mange penge jeg har på spil?
Til premieren skal du reservere 25 sæder.
25 sæder spredt i hele teatret.
- Bliver der betalt for dem? - Det er fyldsæder.
Onkel Jim. Må jeg tale med dig?
25 sæder.
Hvem skal betale for dem?
Det er fyldsæder, Charles.
Fantastisk! Jeg flyver!
Vi behøver ikke at trække særligt hårdt, så længe der er balance.
Mor ønsker, du tager dig af drengene i eftermiddag. Hun vil være lidt alene.
Hun rystede så slemt, at hun ikke kunne drikke sin te.
Jeg er ikke dum. Jeg fortjener at kende sandheden.
Jeg kender ikke sandheden. Hun vil ikke tale om det.
- Tror du, det er alvorligt? - Det kan det være.
- Lægen mente, der skulle tages prøver. - Så må du overtale hende!
Jeg har forsøgt, hun vil ikke høre efter.
På det seneste har alle mine gode hensigter, kun forvoldt jer skade.
- Tilsyneladende har jeg forkludret alt. - Er det mormor, som har skræmt dig væk?
Hun har skam prøvet, og... Måske af gode grunde.
Det er ikke din skyld. Hun vil bare ikke se mor blive såret.
Der kan man bare se. Storslået.
Drengen er væk.
På et tidspunkt i løbet af de sidste 30 sekunder blev du voksen.
- Jeg synes, du skal tale med hende. - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Det skal du nok klare.
Mr Barrie. Undskyld, at jeg forstyrrer.
- Nanna er besvimet bag scenen. - Hvad er der sket?
- Jeg tror, hans dragt er for stram. - Det er ikke muligt.
Jeg kommer straks, George.
- Må jeg prøve? - Ja.
- Må jeg prøve? - Om lidt.
- Jeg er nødt til at koncentrere mig. - Hold nu op, drenge!
George?
Mr Barrie. Mrs Davies vil tale med Dem.
Nej, kun mr Barrie.
- Har du ansporet det? - Hvilket?
Lad nu være, James. Du ved godt, hvad jeg mener.
George vil ikke lade dem ordne armen, medmindre jeg lader mig undersøge.
Så bliver du nok nødt til det. Han er en stædig ung mand.
Det er meningsløst.
- Jeg vil ikke få noget andet at vide. - Noget andet?
- Har du allerede talt med en læge? - Det angår ikke dig.
Min tilstand kan blive alvorlig.
Jeg ønsker, at alt fortsætter som normalt. Så...
Jeg lader mig undersøge, og jeg tager den medicin, de ordinerer.
Men jeg vil ikke vide, hvad den er for. Og jeg ønsker ikke, at du undersøger det.
Det kunne jeg ikke drømme om.
Mary!
Peter, vil du hjælpe George med at folde et lommetørklæde? De er i skabet.
Hvorfor glider din skjorte altid op? Tjek den i pausen.
- Har I planer om noget efter teatret? - I så fald kun en kort stund.
- Billetterne! - Med børnene?
Måske. Hør lige om George har billetterne.
Sylvia, det tærer på dig...
Hvor er dine strømper? Vent her.
PREMIERE
Tag fat i hendes fødder, George.
Vi skal bruge flere tæpper.
Tag Michael med dig.
Hun ser meget dårligere ud, end da vi var i sommerhuset.
- Er nogen dukket op til de 25 sæder? - Nej, ikke endnu.
Hvis der er mange, som spørger... kan du begynde at sælge dem.
- Har du set familien Davies? - Er de 25 sæder optagede?
- Dine venner lader ikke til at komme. - Sæderne skal nok blive fyldt.
- Har du set familien Davies? - Nej, sir.
- Vi henter doktor Brighton. - Nej, jeg har ikke brug for en læge.
Jeg henter lidt kamillete. Det vil berolige dig.
Peter...
- Er der noget, jeg kan gøre? - Nej, skat.
Du skal i teatret.
- Det kan jeg ikke. - Jo, du kan. Det er du nødt til.
Så du kan fortælle mig alt om det, når du kommer tilbage.
Vil du ikke nok?
Det er bare et stykke, mor. Det er ligegyldigt.
- Hvad vil du have? - Tag den.
Åbn den.
Jeg har aldrig været mere stolt af dig.
Sidste udkald, mine damer og herrer.
Ja, ja. Det rækker. Vi kan stadig nå at sælge de 25 sæder.
- Charles. De er her. - Hvem?
Tilgiv dem deres sene ankomst. Korte ben, lang gåtur...
- Hvad laver de her? - De skal se stykket. De 25 sæder.
25 sæder til forældreløse. Det fuldbyrder mit mareridt.
- Du kan starte dit stykke nu. - Dit stykke.
Vi fik vist et af de bedre klædte børn.
- Jeg synes, du er en vidunderlig hund. - Tak.
Jeg vil ikke sove!
Nanna, klokken er ikke seks endnu. To minutter til.
Vær nu sød... Et minut til.
Jeg lover, at jeg ikke vil være uartig.
Hvem er du?
Ikke nogen der. Alligevel synes jeg, at jeg så et ansigt.
Mine børn!
- Hvordan har hun det? - Hun hviler sig.
- Må jeg besøge hende? - Nej, De behøver ikke følge med i alt.
- Hun vil gerne se ham. - Ti stille!
Eftersom De har skjult min datters helbredstilstand for mig, -
- ønsker jeg ikke at se Dem i mit hjem.
- Du kan ikke... - Gå ovenpå, George!
...give mig ordrer! Det er ikke dit hjem. Det er vores hjem!
At mor behøvede din hjælp, giver dig ikke ret til at overtage det hele.
Hun er ikke længere et barn. Det er jeg heller ikke.
Hvis hun vil se onkel Jim, kan du ikke gøre noget ved det.
- Mor? - Ja, skat.
James.
Nej... Dit stykke.
Som her dog ser ud.
Jeg ville være kommet. Men jeg har så meget at lave her.
Se selv, den skal sys.
Fire drenge. Altid nye lapper.
Jeg er altid bagud.
Jeg har ikke tid til det hele.
Kig ikke sådan på mig. Jeg føler mig udstillet.
Må jeg lige være lidt alene med jeres mor?
De kan mærke det.
- Du kan ikke blive ved med at foregive. - Foregive?
Du bragte "foregive" ind i denne familie.
Du viste, at vi kan ændre ting, blot vi troede på det.
- Mange ting, ikke alting. - De ting der betyder noget.
Vi har foregivet, at... du tilhører denne familie.
Du er kommet til at betyde så meget for os, -
- at det nu er ligegyldigt, om det er sandt eller ej.
Selv om det ikke er sandt. Selv om det er uladsiggørligt.
Er jeg nødt til at blive ved med at foregive.
Indtil afslutningen.
Sammen med dig.
- Jeg er sød. - Hvordan gør du det?
Hvis du kun tænker smukke, vidunderlige tanker, så bliver du opløftet.
Du gør det så hurtigt. Kan du ikke vise det langsomt?
Nu har jeg det, Wendy.
Jeg skal først puste festøv på dig.
Prøv nu. Start fra sengene.
Vrik med skuldrene på denne måde, og giv så slip.
- Jeg fløj! - Prægtigt!
Hold hinandens hænder.
Se på mig!
Lad os flyve udenfor!
Anden stjerne til højre, lige i udkanten af mælkevejen.
Genialt.
- Lig stille, Sylvia. - Jeg har det lidt bedre.
Det har bare været en dårlig dag.
Nu skal du tage tilbage til teatret og finde Peter.
Selvfølgelig.
Tak.
Er der ikke andet, jeg kan gøre for dig?
Nej.
Jeg har altid ønsket at rejse til Ønskeøen.
- Du lovede, at fortælle om den. - Ja, det gjorde jeg.
Det er desværre lidt for sent nu.
Måske en anden gang.
Ganske afgjort.
Vi drukner. Se hvorledes vandet stiger.
Det må være den hale, vi lavede til Michaels drage.
Den rev sig ud af hans hånd og fløj sin vej.
- Dragen! Den kan sikkert bære dig. - Os begge to.
Den kan ikke bære to personer. Michael og Curly forsøgte.
Jeg tager ikke afsted uden dig, Peter. Lad os trække lod.
Aldrig i livet.
- Er du klar, Wendy? - Peter!
Giv ikke slip, Wendy!
Peter, jeg er bange!
Hold fast!
Peter...!
At dø bliver et frygtindgydende stort eventyr.
Jeg er glad for, at du kom.
Jeg er aldrig gået glip af en premiere.
Jeg formoder, at du har hørt om Gilbert og jeg.
Ja.
"En stor skandale" fik jeg fortalt.
Hvordan har du det?
Jeg klarer mig.
Hvordan har du det?
Jeg er ked af det.
Det skal du ikke være.
Uden den familie havde du aldrig kunnet skrive det.
Du har brug for dem.
Farvel.
- Mr Barrie. - Mrs Snow.
Tak, det var den hyggeligste aften jeg har tilbragt i et teater.
Det var sødt sagt. Hvor er mr Snow?
Han har desværre forladt os.
Han ville have elsket denne aften. Piraterne og indianerne...
Han var faktisk kun en stor dreng.
Lige til det sidste.
Det gør mig ondt. Hvordan har De det?
Nu har jeg det fint nok, tak.
Jeg formoder, at det er den tikkende krokodilles værk.
Tiden jagter os alle. Er det ikke sandt?
- Jo, sådan er det. - Skal vi tage en drink?
Jeg vil ikke lægge beslag på Dem. De har mange venner her.
Det var rart at træffe Dem.
- Var det mr Barrie? - Ja.
Godt gjort, mr Barrie.
Hvad synes du så?
Det handler om vores sommer sammen, ikke? Om os.
Kunne du lide det?
Det var magisk. Tak.
Selv tak, Peter.
Det er Peter Pan. Vidunderligt.
Er du Peter Pan? Du må være en rigtig eventyrer.
Se, det er sandt. Han har ikke nogen skygge.
Jeg er ikke Peter Pan. Det er han.
Har der været nogen fremgang siden mit sidste besøg?
Nej.
Har James været her i dag?
Dr. Brighton, må jeg tale med Dem?
Du holder ham vel ikke væk herfra?
Jeg håbede faktisk, at han ville komme. Så jeg kunne sige, at jeg tog fejl af ham.
Men med hans stykkes succes banker hele London vel på hans dør.
Det gør mig ondt, kære.
- Hvad er der? - Det er en hemmelighed.
- Ti stille, Michael. - Jeg sagde ikke noget.
- Mor, gider du at gå med nedenunder? - Naturligvis ikke. Hvad tænker du på?
Jeg tror faktisk, at det vil gavne hende.
- Hvad har I fundet på? - Bare vent.
- Det er et stykke. - Ikke bare et stykke. Det er stykket.
Selvfølgelig må vi gå lidt på kompromis. En del må vi selv forestille os.
- Som det bør være. - Netop.
Michael, sæt dig ved siden af mor.
Vi er rede.
Jeg vil ikke i seng! Nanna, klokken er endnu ikke seks.
- Kender du feer, Peter? - Ja.
Men de fleste er døde.
Da det første barn grinede den allerførste gang, -
- gik grinet i tusind stykker, som hoppede rundt.
Sådan blev feerne til. Når et nyt barn fødes, -
- bliver dets første grin til en fe. Så der burde findes en fe for hvert barn.
- Burde findes? Gør der ikke det? - Nej, børn ved så meget nu til dags.
Snart tror de ikke på feer.
Hver gang et barn siger: "Jeg tror ikke på feer", falder en fe død til jorden.
Hvem er det?
Rødhuderne blev besejret.
Wendy og drengene taget til fange af piraterne.
Jeg må redde hende!
Det er bare min medicin. Forgiftet? Hvem skulle have gjort det?
Klokkeblomst, du har drukket min medicin!
Den var forgiftet.
Du drak den for at redde mit liv.
Klokkeblomst...
Er du ved at dø?
Hendes lys bliver svagere.
Hvis det går ud, betyder det, at hun er død.
Hendes røst er så svag. Jeg kan knap nok høre, hvad hun siger.
Hun siger, at hun tror, hun kan blive rask igen, hvis børn tror på feer.
Tror I på feer?
Sig hurtigt at I tror!
Hvis I tror... Så klap.
Klap højere!
Mange tak.
Dét er Ønskeøen.
Så mange fuldendte dage.
Jeg var begyndt at tro, det ville vare evigt.
Hold op!
Hun ville ikke blive hos dig for evigt.
Hun har en mand. Min far.
Hun følte ikke det samme for dig.
Jeg prøver ikke at erstatte din far. Det kan jeg aldrig gøre.
Lad ham gå.
George, følg drengene hjem. Jeg kommer snart.
Det gør mig ondt.
Jeg har kun forvoldt skade for dem.
Overvurder ikke Dem selv. Peter sørger, det har intet med Dem at gøre.
- Hvis jeg tilbringer lidt tid med ham? - Nej, mr Barrie, det er ikke godt nok.
Hvis lidt tid er alt, De kan tilbyde ham, må De hellere lade ham være i fred.
Jeg ved, at De ikke synes om mig, og det respekterer jeg.
Men jeg elskede Deres datter højt, og jeg elsker drengene.
- Jeg tror, de har brug for mig nu. - Tror De det? Og hvor længe?
Hvad mener De?
Sylvia har bedt om et delt formynderskab i sit testamente.
Dem, mr Barrie. Og jeg.
- Hvad siger De til det? - Jeg respekterer min datters vilje.
Noget jeg burde have gjort oftere, mens hun var i live.
Er De ikke rede til en sådan forpligtelse, kan jeg sagtens klare drengene alene.
Tror De, at jeg kan svigte drengene?
Bliv siddende, Peter.
Mor lavede bogen igen, efter jeg havde ødelagt den.
Da jeg havde set stykket, begyndte jeg at skrive. Nu kan jeg ikke stoppe.
Det ville have gjort hende glad.
Jeg har lige talt med din mormor. Jeg bliver.
For bestandigt.
Du må undskylde, at jeg var så modbydelig.
Det gør ikke noget.
Det er kun fordi...
Jeg troede, hun altid ville være her.
Det troede jeg også.
Men faktisk... -
- ...er hun her.
Hun findes på hver en side af din fantasi.
Der vil du altid have hende.
Hvorfor skulle hun dø?
Det ved jeg ikke.
Når jeg tænker på din mor, -
- vil jeg altid huske, hvor lykkelig hun så ud, når hun sad der, -
- og så et stykke om sin familie. Om sine drenge der aldrig blev voksne.
Hun rejste til Ønskeøen.
Du kan besøge hende, når som helst du har lyst.
Du skal bare tage dertil.
Hvordan?
Ved at tro på det, Peter.
Bare tro på det.
Jeg kan se hende.
SLUT Dansk oversættelse af LHB og Fields